Madrigal

En madrigal er opprinnelig en italiensk betegnelse for korte, kunstferdige dikt. Det finnes flere teorier for navnet. Noen mener at det kommer fra ordet //matricalis,// som betyr sang på morsmål, mens andre mener at det kommer fra ordet materialis, som betyr verdslig. På 1300-tallet bestod madrigalene av 2 – 3 tolinjede strofer og en tolinjet sluttstrofe kalt //ritornello//. På 1500-tallet utviklet madrigalen sin typiske form, som er 3 trelinjede strofer med 2 avsluttende rimpar. Innholdet i diktene var idyllisk eller politisk-satirisk. Fra Italia er denne diktformen kommet til de andre romanske land, men diktformen var lite utbredt utenfor de romanske språk. I musikken er madrigal et flerstemt vokalstykke på italiensk språk med verdslig innhold. Det fins to slags to typer madrigaler: Trecento-madrigalen fra det 14. århundre og madrigalen fra 16. og 17. århundre.

Trecento-madrigalen stammer fra midten av 14. århundre. Temaet var ofte kjærlighet, erotikk og bilder fra naturen. Tekstene er enkelt oppbygd av //terzetti//, vers med tre linjer, og coppia, refreng, med to linjer. //Terzettien// hadde hele tiden samme melodi, mens //coppiaen// hadde stadig en ny melodi. //Coppiaens// melodi var gjerne i en danseaktig tre-takt og var vesentlig kortere enn //terzettien//. Kjente diktere som har skrevet slike madrigaler er blant annet Petrarca og Bocaccio. Eksempler på kjente komponister er Piero da Firenze og Francesco Landini.

Madrigalen fra det 16. og 17. århundre var en svært kunstnerisk og følelsesladet musikkform. Madrigalens kunstneriske utforming bestod av beskrivende scener og allusjoner (hentydninger til andre tekster), og dette resulterte i at den måtte tolkes grundig. Madrigalen bestod som regel av frie vers, og musikken fulgte teksten med den hensikt å fremheve uttrykket av enkelte steder i teksten. Kjente komponister som komponerte slike madrigaler er blant andre Gioseffo Zarlino og Adrian Willaert. Eksempel på en madrigal er den italienske madrigalen «Matona, mia cara». Madrigalen er komponert av Orlandi di Lasso, en av musikkhistoriens aller mest allsidige komponister. Han skrev for det meste messer, madrigaler og motetter.

Temaet i «Matona, mia cara» er kjærlighet som går mot erotikk, og den handler om en tysk soldat som synger til en italiensk kvinne, på gebrokkent italiensk vel og merke. I madrigalen finner vi mange av de trekkene man forbinder med madrigaler. Blant annet er sterke følelser og erotikk noen av kjennetegnene. I tillegg er henvisninger å finne, eks: greker, Helikon osv.  Nedenfor er den norske oversettelsen av madrigalen.

** Kvinne, min kjære **
Kvinne, min kjære, jeg vil (gjerne en) sang Synge under ditt vindu med min lanse den gode følgesvenn (Jeg) ber deg lytte til meg, for jeg synger godt, Og jeg er glad i deg, som greker og kapun (=sta som jeg er) La oss dra på jakt, la oss jakte med falk, Jeg bringer deg bekkasiner fete som nyrer. Jeg kan ikke omtale så mange vakre (=kunstneriske) emner. Petrarca kjenner jeg ikke, heller ikke kilden på Helikon. <span style="font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 12pt;">Hvis du vil ha meg, (skal) jeg ikke være lat, jeg skal vibrere hele natten, (og) skubbe som en vær.

Notearket til "Matona, mia cara".

<span style="font-family: 'Times New Roman',serif;">

**<span style="font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 12pt;">Kilder ** <span style="font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 12pt;">[] <span style="font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 12pt;">[] [] (Bilde)