Essay

Ordet essay kommer fra det franske ordet //essay// (forsøk) eller //essayer// (forsøke). Sjangeren fikk sitt navn fra boken //Les Essais//, en bok som ble utgitt av den franske forfatteren Michel de Montaigne i 1580. Essay - sjangeren i fransk og norsk tradisjon skiller seg fra det engelske essayet som ligner mer på en fagartikkel. Et essay er en tekst som er i grenseland mellom kåseri og artikkel. Det norske essayet prøver ut en original tanke eller en spesiell synsvinkel på en sak, men behandler temaet saklig. Man kan definere essayet som en sjanger som stiller spørsmål ved kjente forestillinger eller aktuelle saker, og som drøfter disse på en ny og overraskende måte. Til tross for at det er drøfting i et essay, er det forfatterens egne meninger som blir vektlagt og som blir redegjort på en noe saklig måte. Et essay er gjerne bygget opp som en vandring i et emne, der poenget ikke er å komme frem til en bestemt konklusjon, men å undre seg og stille viktige spørsmål. Essayet kan ses på som en undrende samtale hvor forfatteren er mer interessert i å få leserne til å tenke enn å overbevise dem.

I essayet kan man bruke noen av de samme virkemidlene som i et kåseri for eksempel humor og ironi, men ikke i like stor grad som i et kåseri. Dette gjør essayet mer underholdende enn en fagartikkel til tross for at begge er fagtekster. En annen ting som skiller et essay fra en fagartikkel er at det ikke er bundet i formen. Forfatteren kan leke med ord og setningsoppbygning, og har mer frihet når det gjelder utformingen av selve teksten.

Det finnes forskjellige typer essay, og to av dem er personlig essay og saksessay. Det personlige essayet skrives i jeg-form og bygger ofte på personlige erfaringer. Den inneholder av den grunn mye refleksjon og tankesprang. Dette gjør at det ofte er vanskelig å se hva forfatteren eller essayisten egentlig mener. Saksessay er tekster der forfatteren trer mer i bakgrunnen og lar selve temaet være i sentrum. Slike essay kalles også formelle- eller vitenskapelige essay. Saksessay ligner mer på en skoleartikkel selv om det ikke her er noe krav til objektivitet eller drøfting av en sak fra flere synsvinkler. **Kilder ** [] [] "Om lukter" av Michel de Montaigne Essayet ble "opppfunet" av den franskmannen Michel de Montaigne gjennom boken //Les Essais // i 1580. Boken regnes som hovedverket til Michel de Montaigne og består av betraktninger over filosofiske problemer og menneskelige forhold. Den ble skrevet over lang tid, og inneholder en god del forskjellige essay. "Om lukter" er et av essayene i samlingen. "Om lukter" handler om Montaignes oppfatning av lukter. I essayet forteller han om sitt syn på lukter og hva han assosierer med dem. I tillegg forteller han om hva han foretrekker innenfor lukter, og også om hva han ikke kan fordra. Han forteller blant annet at bruk av mye parfyme kan skyldes at brukeren ønsker å dekke over en medfødt skavank, og at det er bedre å ikke lukte noe som helst enn å lukte for mye. Han nevner også at innførelsen av røkelse og vellukt i de fleste religioner skyldes det faktum at god lukt påvirker sinnstemningen på en positiv måte og vekker sansene. For å fremheve sine meninger og påstander, trekker han inn sitater fra kjente mennesker. Personene som han siterer er: Titus Maccius Plautus (251 - 184 f.Kr.) som var en romersk komedieforfatter, Marcus Valerius Martialis (40 - 103 e.Kr.) som var en spansk-romersk dikter og Quintus Horatius Flaccus (65 - 8 f.Kr.) som var en av de aller fremste romerske dikterne og litteraturteoretikerne. Sitatene handler alle om lukter og støtter opp om påstandene til Michel de Montaigne i ulike deler av essayet. Et eksempel på et sitat er: "Kvinnen lukter godt når ikke lukten kjennes". Sitatet er hentet fra Plautus, og forfatteren bruker den for å fremheve og samtidig støtte opp om påstanden sin om at en kvinne ikke kan lukte bedre enn når hun ikke lukter noe som helst, og at det samme gjelder for handlingene hennes. De lukter best når de er mest umerkelige og stillferdige. "Om lukter" er, som tidligere nevnt, et essay og dette kan vi se blant annet på tekstens oppbygning. Teksten har fri form og er ikke bundet til noe spesielt oppsett. Forfatteren skriver mye om lukter, men nevner samtidig andre ting, som f.eks. det at kvinnens handlinger lukter best når de er umerkelige og stillferdige. Et annet essayistisk trekk er at teksten er personlig og undrende, og istedenfor å konkludere, slutter den midt i enda en påstand/tanke. Valg av tema er også kjennetegn på essay. Forfatteren har valgt et underlig tema, og han presenterer temaet på en ganske ny måte som får en til å se andre sider ved det. Han argumenterer også saklig til tross for at det kanskje ikke er det mest faglige temaet, noe som også er et av kjennetegnene på et essay.

Kilder
[] (Bilde) Tema Vg2 - Norsk språk og litteratur